TIDLIGERE I SHERLOCK
Navnet er Sherlock Holmes, og adressen er Baker Street 221 B.
- Farvel igen. - Sådan er han altid.
Har du haft en hård dag?
Du flyttede ind i går, og nu løser I mysterier sammen.
- Du er alt for glad. Det duer ikke. - Og hvad så? Lad spillet begynde!
Hvis der fandtes helte, ville jeg ikke være en af dem.
Jeg kan brænde hjertet ud af kroppen på dig.
Det her burde virke.
- Har du underbukser på? - Nej.
Husk mig som kvinden, der slog dig.
- Der var ikke noget uhyre. - Sherlock?
Så mødes vi endelig.
- Farvel, John. - Sherlock!
- De der tager livet af dig. - Din djævel!
Jagtens spænding, blodets susen. Os to mod resten af verden.
Vent! Vi skal lige koordinere.
- Jeg bad dig holde op med at være død. - Det hørte jeg godt.
Du løser ingen gåder. Du er bare overdramatisk!
Der ligger en døende mand derinde. Løs så det her nu!
Han er afpresningens Napoleon.
- Nu bliver du ingen helt, mr Holmes. - Jeg er en højtpræsterende sociopat!
Vi kan ikke spærre Sherlock inde nogen steder, uden at det vækker opstandelse.
Alternativet kræver din godkendelse.
Tak for alle de dejlige stunder, John.
- Har du savnet mig? - Hvordan kan det lade sig gøre?
- Hvordan går det i eksilet? - Efter fire minutter?
- Jeg håber, du har taget ved lære. - Hvem har nu brug for mig?
- Savner du mig? - England.
ELLER...
Anden krig i Afghanistan betød ære og forfremmelser for mange.
For mig var det ikke andet end ulykke og katastrofe.
Kaptajn!
Jeg vendte hjem med et skidt helbred og endnu værre fremtidsudsigter.
Omstændighederne førte mig naturligvis til London.
Den store forbryderrede, hvor alle Imperiets dagdrivere havner.
Watson!
Stamford. Kan du huske mig?
- Vi arbejdede på Barts sammen. - Nå, ja, Stamford.
Hvor har du været? Du er jo helt afpillet.
Jeg kom hjem. Det held var ikke beskåret alle.
- Hvad skal du så nu? - Jeg skal finde et sted at bo.
Et godt sted til en rimelig leje. Det er ikke let at finde.
- Det er du den anden, der siger i dag. - Hvem var den første?
- Du godeste! - Det er åbenbart et eksperiment.
Han slår på lig for at se, hvor længe de kan få blå mærker, efter de er døde.
- Er det med et medicinsk formål? - Det ved jeg ikke.
Det ved jeg heller ikke. Nå, hvor er din ven så?
Undskyld!
Vi forstyrrer vel ikke.
- Du har været i Afghanistan. - Dr. Watson, mr Sherlock...
- Gode reflekser. Du går an. - Hvabehar?
- Vi kan få Regents Park-lejligheden. - Hvem har sagt noget om en lejlighed?
Jeg nævnte det for Stamford. Han kommer med dig, der er solbrændt og såret.
Det er tydeligt at se, at du måtte forlade Afghanistan i huj og hast.
Vi tager detaljerne i morgen. Jeg vil nå at se hængningen i Wandsworth.
Ren professionel interesse forstås. Jeg spiller også violin og ryger pibe.
- Det gør vel ikke noget? - Nej...
Du kan vist ikke gøre en sætning færdig. Vi to skal nok kunne enes.
Så ses vi kl. 19 i morgen.
Navnet er Sherlock Holmes, og adressen er Baker Street 221 B.
Ja, sådan har han altid været.
Aviser! Aviser!
Hvordan går salget af "Den Blå Karfunkel"?
Den er meget populær, dr. Watson.
- Sker der snart et godt drab? - Jeg spørger forbryderne.
- Er han der? Sidder han der? - Nej da.
- Hav en rar dag. - Fremad!
God jul, mr Holmes!
Mr Holmes!
Kan du ikke give mig lidt varsel, før du kommer hjem?
Jeg vidste det ikke selv, mrs Hudson. Parterede godsejere er svære at greje.
- Hvad har du der? - Ikke noget.
- Pågreb du morderen, mr Holmes? - Ja, men benene var væk.
- Og du har vist en ny novelle i avisen. - Ja, kunne du lide den?
Nej.
- Det kan jeg aldrig. - Hvorfor ikke?
Jeg siger jo aldrig noget. Jeg lukker bare gæster ind og serverer morgenmad.
- Det er jo din funktion i historien. - Min hvad?!
Du skal ikke føle dig overset. Jeg har knap nok med i hundehistorien.
- Jeg er udlejerske, ikke en rekvisit. - Mener du "Baskervilles Hund"?
- Og her ser også så lurvet ud. - Det er illustratorens skyld.
Jeg måtte tillægge mig overskæg, så folk kunne genkende mig.
I alle de mange år, jeg har havde æren af at følge mr Holmes' bedrifter-
- var det til tider svært at vælge, hvilke sager læserne skal høre.
Nogle kræver stadig diskretion, mens andre er alt for nylige.
Af alle vores fælles eventyr-
- har ingen sag påvirket min ven mere, både psykisk og fysisk-
-som "Den Afskyelige Brud".
Jøsses!
Mrs Hudson! Der står en kvinde i stuen. Skal hun være der?
Det er en klient! Hun ville absolut vente, til I kom.
Vil du ikke sidde ned?
- Spurgte du ikke, hvad hun ville? - Spørg hende selv!
- Hvorfor spurgte du ikke? - Hvordan? Jeg siger jo aldrig noget!
Giv hende nogle replikker, før hun begynder at sulte os.
Jeg hedder Sherlock Holmes. Og det er dr. Watson.
- Sig frem. Han forstår alligevel intet. - Holmes...
Først vil jeg lige gøre opmærksom på nogle ting.
Du udnytter din skælmske sans for humor for at dække over din angst.
Du giftede dig med en tilsyneladende rar mand-
- som forlod dig for en løsagtig kvinde med yderst tvivlsom moral.
Du kom her i håbet om en forsoning.
Hold da op, Holmes!
Det er jo elementært at dømme efter din parfume.
- Parfumen? - Den hjælper mig, men slet ikke dig.
- Hvorledes? - Jeg genkendte den. Du gjorde ikke.
- Mary! - John.
Hvorfor i alverden lod du, som om du var en klient?
Jeg så ingen anden udvej, hvis jeg ville se min mand.
Det gjaldt internationale intriger.
- En myrdet godsejer. - Det var vigtigt.
- Du skulle ikke have efterladt mig. - Hvad ville du have gjort?
- Hvad laver du da selv, der nytter? - Så er det nok!
Stå dog ikke bare der, Lestrade!
- Hvordan vidste du, det var mig? - Jeg kunne kende dig på gangen.
Jeg er lige kommet. Mrs Hudson har vist mistet mælet.
Satirisk litteraturkritik er en grim ny tendens blandt udlejersker.
- Hvorfor kommer du, når du har fri? - Hvordan ved du, jeg har fri?
40 procent af dit blik går til karaf- len. Skænk for inspektøren, Watson.
Javel, Lestrade... Hvad kan vi hjælpe dig med?
Jeg har intet ærinde. Jeg kom bare forbi.
- I al venskabelighed? - Ja, for at ønske jer god weekend.
Thomas Ricoletti, Emelia Ricolettis mand.
Sikkert på vej til lighuset for at identificere hende.
Det slap han faktisk for.
Du må ikke glemme
- Husk altid ungmøen... - Hvem er du?
- Hvad er det, du vil? - Møllermøen...
Kan du ikke huske vores sang, elskede? Jeg sang den til vores bryllup.
God jul.
Det var så det. Nu kan du så fortælle, hvilken skam der bringer dig?
- Hvem har sagt, der er sket noget? - Dig, omend ikke med ord.
- Du tager fejl, Holmes. - Så ret mig, doktor.
Han ville ikke have et glas, men han behøvede det.
Han er ikke skamfuld. Han er bange.
Min Boswell tager ved lære. Hvor bliver de dog hurtigt store.
Skænk politiet lidt mod, Watson. Sid ned, inspektør.
Jeg er ikke just bange.
At føle rædsel ved fare er klogt og intet, man skal skamme sig over.
Start fra en ende af.
Dig!
Nej! Du må ikke...
Dig?!
Stands.
- Hvornår skete det? - I går morges.
Hvordan beskrev de brudens ansigt?
...eller jeg?
En kvinde skyder sig selv, og I spekulerer på, hvem morderen er?
- Politiets nye bundrekord. - Det er ikke derfor, jeg er her.
- Det formodede jeg heller ikke. - Hvad hed bruden?
Emelia Ricoletti. Hun havde bryllupsdag i går.
Politiet blev tilkaldt til åstedet, og liget blev kørt til lighuset.
- Selvfølgelig. Hvorfor siger du det? - Fordi der skete det, der siden skete.
I Limehouse, et par timer efter.
Scenen er sat. Tæppet går op. Vi er klar til at starte.
Med hvad?
For at løse en sag skal man nogle gange starte med en anden.
- Så du har en ny sag? - En gammel, meget gammel sag.
- Jeg må fordybe mig. - I hvad?
Mig selv.
"Blegt som døden med en mund som et blodrødt sår."
Poesi eller sandhed?
- Mange siger, at det er det samme. - Ja, idioter. Poesi eller sandhed?
- Jeg så hende også. Bagefter. - Bagefter hvad?
Du...?
Emelia? Du er jo død. Du kan ikke være her.
Er jeg ikke smuk, Thomas? Lige så smuk som på vores bryllupsdag.
- Hvad foregår her? - Hvad tror du, min flotte ven?
Det er et brag af et bryllup.
"Til døden os skiller." To gange i dette tilfælde.
- Utroligt. - Umuligt.
Enestående. Et iscenesat selvmord, et lig, der myrder. Kom, Watson.
- Hvor skal vi hen? - Til lighuset. Og det i en fart.
Det siger man sjældent om lighuse.
- Skal jeg sidde her og vente? - Nej, vi er nok sultne senere.
- Tweedjakkesæt i lighuset? - For nøden gælder ingen lov.
Frue.
- Jeg er med i en politisk kampagne. - Nå?
- Kvinders stemmeret. - Er du for eller imod?
Forsvind.
Er de taget af sted igen? Sikket liv, de to herrer fører.
- "De to herrer"... - Bare rolig. Det her er til dig.
HASTER.
Hils min mand og sig, jeg kommer sent hjem. Jeg har presserende ærinder.
- Er alt, som det skal være? - Ja, men jeg har en ven i nød.
- Hvilken ven er det da? - England.
Det var ikke specielt entydigt.
Hvem har vagten i lighuset?
- Det ved du godt. - Altid ham...
Hvad er det for en idiot, der har gjort det her?
Det er for alles sikkerheds skyld.
Hun er død. Det halve hoved mangler. Hun er bestemt ingen trussel.
Sig det til hendes mand!
Det var næppe en død kvinde, der var på færde i Limehouse.
Man skal se meget, før øjnene falder ud.
- Hvad for eksempel? - Ja... Mærkelige ting.
- Du taler som et barn. - Der står en mand bag. Hvor er han?
Holmes.
Hooper.
Tilbage til arbejdet!
Er du her for at overraske os med dine tryllekunstner?
- Er der noget, du vil vise mig? - Nej, mr Holmes.
Det står dig frit at gå.
Jeg bad mr Holmes om at komme. Det er en ordre, I samarbejder.
Der er to særpræg, som du siger i dr. Watsons noveller.
- Det har jeg aldrig sagt. - Jo, ret tit faktisk.
Det er definitivt Emelia Ricoletti. Hun er identificeret ud over enhver tvivl.
- Hvem var det så i Limehouse? - Emelia Ricoletti.
Umuligt, for hun lå jo her.
Hun blev identificeret af sin mand lige før, han døde. Han tog næppe fejl.
Kusken genkendte hende også.
Hun kan ikke have befundet sig to steder samtidig.
Nej, nyligt afdøde kan kun være ét sted ad gangen.
- Tvillinger? - Nej.
- Hvorfor ikke? - Det er det aldrig.
Emelia havde kun en storebror, men han døde for fire år siden.
- Måske var det en hemmelig tvilling. - Hvad?!
En hemmelig tvilling... Det kan have været nøje planlagt.
Lige siden befrugtningen? Helt umådelig godt planlagt.
- Det er aldrig tvillinger, Watson! - Hvad tror du så?
- Sig så, hvad der generer dig? - Det forstår jeg ikke.
Hvorfor er du bange? Hvad drak du for, og hvorfor er hun fikseret?
Det er det andet særpræg...
En blodplet på fingeren... Den kan være kommet på mange måder.
Definitivt, men der er en ting mere... Den var der ikke før.
Det var det der heller ikke.
DIG
Dig! Dig! Dig...?
- Holmes? - En pistol i munden...
Kuglen gik gennem hjernen, og baghovedet blev blæst væk.
Hvordan kunne han overleve det?
- Du mener "hun". - Undskyld?
- Ikke "han", men "hun". - Selvfølgelig.
Tak for en spændende sag. Jeg sender et telegram, når jeg har løst den.
Dødsårsagen er naturligvis skuddet, men meget tyder på tuberkulose.
Det er nok en obduktion værd.
Sikke opmærksom han blev, nu hvor farmand er gået.
Jeg er opmærksom på visse ting, ligesom Holmes kan være blind.
- Javel? - Ja, helt sikkert.
Utroligt, hvad det kræver at få succes i en mandsdomineret verden.
- Hvad mente han? - Tilbage til arbejdet!
- Nå, Holmes? Du har vel en teori? - Ikke endnu.
Vi er ude, hvor vi ikke kan bunde, Watson.
Og jeg skal endnu længere ud.
Der gik flere måneder, før vi tog den mærkelige sag op igen.
Og det skete under meget uventede omstændigheder.
- Fem, og alle på samme måde. - Stille. Det er af største vigtighed.
Den ekliptiske hældning... Jeg forstår den ikke.
- Jeg troede ellers, du kunne alt. - Det er spild af hjernekapacitet.
- Hvorfor er det så vigtigt? - Det er vigtigere end fem sølle mord.
Fem mænd er blevet myrdet i deres hjem.
Med ris på gulvet, og der stod "dig" skrevet med blod på væggen.
Bruden må på en eller anden måde være genopstået.
Jeg har løst det.
- Umuligt! - Overhovedet ikke!
Der er skrevet meget om den mystiske mrs Ricoletti.
Nu giver folk et spøgelse skylden for mord for at vildlede det naive politi.
Løst! Tal med mrs Hudson på vej ud. Hun vil gerne føle sig inkluderet.
- Er du sikker? - Ja, gå så. Watson!
Tag hat og sko på. Vi skal til et vigtigt møde.
- Flyttede dr. Watson ikke ud? - Jo, det gjorde han da også.
Hvem har jeg så talt med?
Jeg taler for hele den naive politistyrke: Stolen er tom.
Ja, den er. Jeg mente nok, han var blevet lettere at have med at gøre.
- Hvor har du været? - Undskyld, jeg er bagud.
Er det så svært at koge et æg?
Der er sjældent tændt op. Alt er støvet, og du ødelagde nær mine sko!
Men nu er personalet jo også min kones ansvar. Hvor er hun?
- Hun er desværre gået ud. - Ud? På det her tidspunkt?
- Vidste du ikke det? - Hun er jo altid ude.
- Ligesom du selv er. - Hvabehar?
- Bare en observation. - Som ingen har bedt dig om.
- I er næsten aldrig hjemme samtidigt. - Nu går du over stregen.
- Jeg beder min kone om at tale med dig. - Og hvornår ser du så hende?
- Det glemte jeg næsten. Et telegram. - Hvad har du lavet hele morgenen?
- Læst din sidste novelle i The Strand. - Kunne du lide den?
- Hvorfor nævner du mig aldrig? - Ud.
KOM MED DET SAMME, HVIS DU KAN.
ELLERS KOM ALLIGEVEL. HOLMES.
- Hvad for noget? - Den ekliptiske hældning.
- Jeg troede, det var vigtigt. - Ja, det er jo Jordens hældning.
- Prøver du at spille klog? - Jeg er jo klog.
Javel. Nu skal vi så møde en, der er endnu klogere end dig.
Hold mund.
DIOGENESKLUBBEN
FULDSTÆNDIG STILHED
Godmorgen, Wilder. Er min bror her?
Naturligvis, sir. Der er jo morgenmad.
- Den fremmedes værelse? - Ja.
Den herre er min gæst.
Dr. Watson! Jeg var virkelig begejstret for "Den Blå Karfunkel".
Tak. Det... glæder mig.
Du er meget... grim.
Hvad for noget?!
Grim. Det, du sagde om "Den Blå Fiskehandler". Det var grimt.
Hvor sjovt, at du kunne lide min kartoffel.
Du må vist øve dig, Watson. Skær ned på danselektionerne.
Hvabehar?
Det perfekte sted for den, der vil studere menneskeligheden.
Godt, med tanke på, at din voksende bagdel vist sidder fast her, brormand.
Sherlock. Dr. Watson.
- Du ser ud til at trives. - Jeg troede bare, jeg var fed.
Ja, når du siger det, er denne diæt yderst sundhedsskadelig. Dit hjerte...
Bare rolig. Han har et stort hul, der hvor hjertet burde sidde.
- Det ligger til vores slægt. - Det var ikke kritisk ment.
Med det her tempo lever du højst i fem år mere.
- Troede vi ikke, det var tre år? - Jeg holder stadig på fire.
Du er som sædvanlig uopmærksom. Se fedtringene på hornhinderne.
- 3 år, 4 måneder og 11 dage så. - Har I væddet?!
- Det står ham frit at dø tidligere. - Den risiko må du tage.
- Vædder du om dit eget liv? - Hellere det end om andres.
- Tre år, hvis du spiser desserten. - Top!
Jeg ventede besøg af dig om Manor House. Det var en hård nød.
- Jeg løste sagen. - Det var naturligvis Adams.
Jalousi. Hans afhandling om den ekliptiske hældning-
-blev overskygget af en andens.
- Ja, den læste jeg. - Forstod du den?
- Naturligvis. - Nej, forstod du jalousien?
Det er ikke let for et geni at forstå et endnu større geni.
- Tilkaldte du mig for at håne mig? - Ja. Nej, men jeg elsker det.
Vi trues af en usynlig fjende, der stadig befinder sig i vores nærhed.
Disse fjender findes overalt og er umulige at opdage og stoppe.
- Socialister? - Nej, ikke socialister.
Anarkister? Franskmænd? Rødstrømper?
- Er du bange for alle grupper? - Han er altid på vagt. Uddyb det.
Det er en hypotese, du skal bestyrke for mig. Jeg har en sag til dig.
- Skotterne? - Har du læst om såkaldt "paranoia"?
Det lyder serbisk.
En lady Carmichael vil opsøge dig.
Men hvordan skal vi besejre disse usynlige fjender?
Det skal vi heller ikke. Vi ville uden tvivl tabe.
- Hvorfor det? - Fordi de har ret.
Og vi tager fejl.
- Hvad er det for en sag? - Den har fascinerende aspekter.
Sådan siger jeg ikke! Har du ikke allerede løst den?
Kun i hovedet. Du må gøre fodarbejdet.
- Kan du ikke fortælle din løsning? - Det er der jo ingen udfordring i.
- Gør du det? Den vil more dig. - På én betingelse: en dessert mere.
- To år, 11 måneder og fire dage. - Spændingen stiger. Tik, tak...
- Tak, Wilder. - Mr Melas spørger efter mr Holmes.
Han må vente i fem minutter. Jeg skal vinde et væddemål.
Nej, forresten, 15 minutter.
Tik, tak...
- Jeg vil bede dig om et råd. - Det er såre simpelt.
- Og om hjælp. - Ikke altid lige så simpelt.
Der er sket noget, som er ejendommeligt og uhyggeligt.
- Jamen så er du heldig. - Heldig?
Det er jo mit speciale. Det tegner lovende.
- Holmes... - Vær rar at fortælle om problemet.
Jeg har tænkt meget længe over det-
- men så slog det mig, at min mand kender din bror.
Jeg ved ikke, om det falder inden for rammerne af dit metier.
Jeg skulle måske snarere tale med en præst.
Hvad har du af vigtige planer her til formiddag, min kære?
Anstrengende broderi? Et krævende møde med modisten?
Jeg håber, du bare driller mig, Eustace.
Eustace!
Hun er væk.
Er det endnu en af dine hemmeligheder? Hvem var det, du så?
Det var hende. Bruden!
- Og du så ikke nogen? - Nej. Ikke før i morges.
Eustace!
Eustace?
Eustace!
For pokker!
Hvor er du, Eustace? Det er mig!
Du må ikke glemme
Husk altid ungmøen
Husk møllermøen
Hvad er der? Eustace?
Gå ud og leg. Gør, som jeg siger.
Hvad skal det her betyde?
- Døden. - Hvad?
Det betyder døden.
Nej, det er ingenting. Jeg tog fejl.
- Du er jo bleg som et lig. - Det er ingenting!
Har du stadig kuverten?
Min mand destruerede den. Men der stod ingenting på den.
- Har sir Eustace været i Amerika? - Nej.
- Heller ikke, før I blev gift? - Ikke så vidt jeg ved.
Fortsæt den fascinerende beretning.
Det var altså mandag morgen.
- Om onsdagen så han hende. - Hvem?
Eustace?
Hun er kommet for at tage mig, Louisa! Mine synder har indhentet mig!
Hvem er kommet? Du skræmmer mig, Eustace.
Se selv!
- Kan du ikke se hende? - Nej, jeg kan intet se.
Hvem er du?
Svar! Hvem er du?!
Eustace! Sig dog noget for guds skyld!
Det er Emelia Ricoletti.
Nej... Ikke dig.
Nej...! Nej!
Eustace Carmichael, i nat skal du dø.
- Holmes? Emelia Ricoletti - "bruden"! - Så I kender altså navnet?
Tilgiv Watson. Han er nærmest manisk forgabt i at påpege det åbenbare.
- Hvad siger din mand til det hele? - Intet! Jeg bad ham rejse væk.
- Nej, han skal blive her. - Er han uden for fare?
Nogen vil myrde ham, men uden en lokkedue får man ingen i fælden.
- Min mand er ikke lokkedue! - Nej, men det kan han blive.
Tag hjem. Vi tager næste tog. Vi har travlt, for sir Eustace skal dø i nat.
Det bør vi nok undgå.
- Helt sikkert. - Det bør helt sikkert undgås.
Min lillebror har påtaget sig sagen.
Han må ikke mistænke, at du arbejder for mig.
Er det forstået, Watson?
Stol på mig, mr Holmes.
- Tror du...? - Nej.
- Du ved ikke, hvad jeg ville sige! - Noget latterligt om det overnaturlige.
Men bruden, Holmes. Emelia Ricoletti er jo genopstået!
- Du overrasker mig, Watson. - Javel?
Hvornår har du sidst fantaseret?
Da jeg overbeviste læserne om, at en lunefuld narkoman er en slags helt?
Ja, det var faktisk imponerende.
Men jeg lover dig, at der ikke findes spøgelser.
Udover dem, vi selv skaber.
Hvad? Spøgelser, vi selv skaber? Hvad mener du med det?
- Søvngængeri. - Hvabehar?
Jeg går i søvne. Det er normalt. Er du ikke læge?
Det hele var bare et mareridt.
- Også kuvertens indhold? - En usmagelig spøg.
- Det mente din kone ikke. - Hun er hysterisk.
Nej.
- Undskyld? - Hun er ikke hysterisk.
- Hun er intelligent og opmærksom. - Hun er bange for appelsinkerner.
Hun kan se hele verdener, hvor andre ikke ser noget som helst.
Hvordan konkluderer du det, mr Holmes?
Hun må have haft en grund til at gifte sig med dig.
Jeg skal prøve at redde dit liv. Hvad er din forbindelse til Ricoletti-sagen?
- Ricoletti? - Ja, fortæl gerne i detaljer.
- Jeg ved intet om hende. - Jeg sagde ikke, det var en kvinde.
- Jeg håber, vi ses igen i morgen. - Næppe!
Jo, for ellers må jeg jo opklare dit mord. Farvel.
Du prøvede i det mindste.
- Giv det her til lady Carmichael. - Hvad var det?
Hun sover alene i nat med alle husets døre og vinduer låst og haspede.
Tror du, at genfæ... bruden vil lokke sir Eustace ud igen?
Ja, hvorfor truer man ellers med, at han skal dø i nat?
- Men følger han så efter? - Hvem ved? Han føler jo skyld.
- Kernerne var en advarsel. - Ikke en spøg?
Appelsinkerner er en dødstrussel i Amerika.
Det ved sir Eustace, og han ved, hvorfor han skal straffes.
- Har det med Emelia Ricoletti at gøre? - Sikkert. Vi har alle vores spøgelser.
De er skyggerne, der afgrænser alle vores solrige dage.
Han er dødsdømt, men frygter noget mere end døden:
At blive slæbt med i helvede af mrs Ricolettis genfærd.
- Er det ikke noget sludder? - Jo. Tog du revolveren med?
- Den hjælper vel ikke mod spøgelser? - Nemlig.
Kom, Watson! Nu kan spillet begynde.
- Ned med dig, Watson! - Undskyld, jeg fik krampe.
- Er lampen stadig tændt? - Ja.
Sir Eustace.
...og lady Carmichael. Hele huset sover.
- Det er mit livs længste nat. - Vær tålmodig, Watson.
Klokken har kun slået midnat.
Det er ikke så tit, vi sidder sådan her sammen.
Nej, heldigvis. Det er hårdt for knæene.
To gamle venner, der sludrer sådan mand til mand.
- En enestående kvinde. Lady Carmichael. - Det svage køn er din afdeling.
- Du sagde, hun var intelligent. - Og med en beundringsværdig høj svang.
- Du synes, hun er for god til ham. - Nej, det har jeg ingen mening om.
- Det har du vist alligevel. - Ægteskabet interesserer mig ikke.
Hvorfor ikke? Du har et billede i dit lommeur.
Jeg så godt, at det er Irene Adler.
Du smugkiggede, da jeg sov. Troede du ikke, jeg ville bemærke det?
- En værdig modspiller. - Et fint billede.
Hvorfor vil du være alene? Er det så underligt at spørge om?
Ikke hvis du var psykiater, men du er militærlæge.
Jeg er din nærmeste ven, og ingen andre er bare tæt på.
- Det giver jeg dig ret i. - Jeg prøver at føre en samtale.
- Lad det nu ligge. - Hvorfor vil du være alene?
Mener du romantik? Som du ved, finder jeg følelser så frastødende.
- Det er sandkornet i instrumentet. - Ridsen i lakken, ja.
- Der kan du se. Jeg har jo sagt det! - Ja, i min novelle.
Det er mine ord, ikke dine. Det er det billede, jeg formidler til læserne.
Hjernen uden hjerte, regnemaskinen. Jeg skriver det, læserne elsker det-
-men jeg tror ikke på det.
Du er et levende menneske. Du har da en fortid.
- Du må jo have... - Hvad?
- Du ved... - Nej.
- Visse erfaringer. - Giv mig din revolver.
Du er en mand af kød og blod med følelser og... drifter.
Jeg har aldrig længtes så meget efter at blive overfaldet af et gespenst.
Jeg spørger som sin ven, og fordi jeg holder af dig.
- Hvad har gjort dig sådan her? - Åh, Watson...
Ingenting har "gjort" mig noget. Jeg har skabt mig selv.
- Redbeard? - Du godeste...!
Hvad skal vi gøre?
Vi falder i snak med hende.
Mrs Ricoletti, formoder jeg? En dejlig aften efter årstiden at være.
- Det kan ikke være sandt! - Nej, det kan det ikke.
- Er der låst? Et vindue er smadret. - Kun ét vindue interesserer os.
Bliv her, Watson. Det er den eneste udvej.
- Men lyden kom fra den her side. - Bliv her!
Du lovede at beskytte ham! Du lovede det!
Jeg ved, du lever.
Det er du jo nødt til.
Vi behøver ikke stå her i mørket.
Det er faktisk 1800-tallet.
Du må ikke glemme
- Hun er dernede! - Sig ikke, du forlod din post!
- Tomt, og det er din skyld! - Jeg så spøgelset, Holmes!
Der findes ingen spøgelser!
- Hvad skete der? Hvor er sir Eustace? - Han er død.
Det er ikke din skyld.
- Du har ret. - Det er godt, du kan indse det.
Det er lige så meget Watsons skyld. Den, vi skulle beskytte, er død.
- Du tilbød selv at opklare hans mord. - Forvisset om, det ikke var nødvendigt.
- Hvad siger du, doktor? - Dræbt af et kraftigt knivstik.
- Så det var en mand? - Måske.
- Kniven er skarp, så måske en kvinde? - Vi ved, hvem det var!
- Jeg så spøgelset! - Du blev snydt.
- Du sagde selv, jeg ikke ejer fantasi. - Eliminér det umulige, altså spøgelset.
Det er så åbenbart, at selv Lestrade burde kunne forstå det!
Kun én havde motiv og mulighed. Det eneste, der mangler, er en besked.
- Der er en. - Og den knuste rude...
Den eneste knuste rude er den, som vi knuste, men vi hørte... Hvad sagde du?
- Om en besked. - At morderen efterlod en besked.
- Der sidder jo en seddel på kniven. - Den var der ikke før.
Holmes?
Hvad er der?
SAVNER DU MIG?
- Gør du det? - Hvad?
SAVNER DU MIG?
Hvor har du den fra? Jeg efterlod den på gerningsstedet.
"Gerningsstedet"? Hvor får du de mærkelige udtryk fra?
- Savner du ham? - Moriarty er død.
Men liget blev jo aldrig fundet.
Som ventet, når man skubber en professor ud i et vandfald.
Logikken fik en melodramatisk ende. Dit liv i en nøddeskal.
Hvor får du alle de mærkelige udtryk fra?
- Har du taget på? - Siden i går? Kan man det?
- Nej. - Og alligevel er jeg større i omfang.
- Hvad mener Englands bedste detektiv? - Englands?
Du er længere ude, end du troede. Har du lavet en liste?
- Med hvad? - Alt. Vi skal bruge en liste.
- Flot tænkt. - Nej, den er ikke færdig endnu.
Moriarty mener nok noget andet.
Han forsøger at distrahere mig, slå mig ud af kurs.
Ja, han er ridsen i lakken, fluen i suppen, virussen i dataene.
Jeg må få en ende på det her.
Overlevede Moriarty Reichenbachfaldet, vil han forsøge at opsøge dig.
Jeg venter.
Ja.
Ja, det frygter jeg, at du gør.
Sådan har han siddet i to dage. Han har intet spist.
- Der står journalister udenfor. - Jeg kunne ikke få dem til at gå.
Jeg har haft travlt med at lave te.
- Hvorfor byder du dem på te? - Det ved jeg ikke. Det gør jeg bare.
En mistænkt, sagde han, og nu siger han intet.
- Sært, for han kan lide den del af det. - Han sagde, at jeg kunne løse sagen.
Han overdrev sikkert.
- Hvad laver han? - Han siger, han venter.
På djævlen. Det ville ikke overraske mig. Her er mange sære mennesker.
Telegrafér, hvis der er nogen forandring.
- Du ved allerede alt, jeg kan fortælle. - Så er mit svar allerede nået dig.
Som et pistolskud.
Det er en farlig vane at pille ved et ladt våben i lommen på ens slåbrok.
Eller er du bare glad for at se mig?
- En sikkerhedsforanstaltning. - Alt andet ville være en fornærmelse.
Jeg ræsonnerer naturligvis lige sådan.
Jeg kan lide din lejlighed. Den lugter så...
- ...mandigt. - Du har sikkert været her før.
Du er jo altid ude på eventyr for The Strands regning.
Følger illustratoren med? Poserer du, mens du arbejder?
Jeg ved, du har været her seks gange, mens jeg har været ude.
Du har forresten en enormt magelig seng.
- Støv består mest af hudflager. - Det ved jeg.
Det smager anderledes. Hud skal være frisk.
- Sid ned. - Alle er støv, der en dag skal spredes.
Det er overalt. I hvert åndedrag, hver solstråle... Kasserede mennesker.
- Fascinerende. Sid ned. - Mennesker, mennesker...
Man kan ikke holde noget blankt.
Gør det noget, hvis jeg skyder, så løbet kan blive renset?
Vi behøver intet legetøj for at dræbe hinanden. Hvor intimt ville det være?
- Hvad vil du? - Du opsøgte mig.
Du ved, at det ikke passer. Hvad er det, du vil have, Sherlock?
- Sandheden. - Nå, den. Sandheden er kedelig.
Du forventede ikke, at jeg ville dukke op. Sir Eustace fortjente det.
- Du kan ikke have dræbt ham. - Og hvad så? Hold op!
Du er ligeglad med sir Eustace og bruden. Du tænker kun på én ting.
Jeg ved, hvad du er ude på.
Bruden blæste hjernen ud, og så kom hun tilbage.
Umuligt, men det var det, hun gjorde.
Og du vil vide hvordan. Ikke?
Du fortæres af din længsel efter at vide det.
Du prøver at stoppe mig. Distrahere mig, slå mig ud af kurs...
Minder det dig ikke om en anden sag?
Er det ikke sket før? Der er intet nyt under solen.
Hvad var det nu...? Kan du huske, hvilken sag det var?
Jeg har det lige på tungen.
Jeg har det lige på tungen...
Jeg har det...
...lige på tungen.
Pas på mrs Hudsons tapeter. Ryster du på fingeren, dør du.
Hvabehar?
Død... er det nye "sexet".
- Det rensede rørene. - Hvordan kan du være i live?
Hvordan ser jeg ud?
Svar nu ærligt. Kan det ses?
- Du skød dig selv. Hvorfor lever du? - Jeg kan dække det med lidt hentehår.
Jeg så dig dø. Hvorfor er du ikke død?
Fordi det ikke er faldet, der dræber, Sherlock.
Det burde du af alle vide. Det er aldrig faldet.
Det er landingen!
Vi er landet.
Nej... ikke nu!
- Var det en behagelig flyvetur? - Dit eksil var kortere end ventet.
Jeg vil tilbage! Jeg havde næsten løst det!
Hvor tilbage? Du kom ikke Langt.
- Ricolettis afskyelige kone! - Det forstår vi ikke, Sherlock.
En 100 år gammel sag på min harddisk. Hun genopstod fra de døde.
- Ligesom Moriarty. - Hun skød sig. Ja, som Moriarty.
Vi har lige hørt det. Han er på alle kanaler.
Mycroft ringede for fem minutter siden. Hvad har I gjort for fremskridt?
Jeg var i tankepaladset for at se, hvordan jeg havde løst det i 1895.
Alt begyndte at falde på plads. Jeg var der, helt opslugt...
Har du læst Johns blog om, hvordan I to mødtes?
Ja, det hjælper nogle gange. Jeg er klogere set gennem hans øjne.
Skulle vi tro på det der?
- Han har en hel verden i hovedet. - Jeg må tilbage.
Tankepaladset er en hukommelsesteknik. Jeg ved, hvad det er - og ikke er.
Der er måske ting, som jeg ved, men som du ikke ved.
Det er der. Har du lavet en liste?
- Du har taget på. - Stop! Har du lavet en liste?
- Med hvad? - Alt, du har taget.
Nej, det er ikke det. Han går i en slags trance.
Vi har haft en aftale, lige siden det skete.
Hvor jeg end finder ham, i en gyde eller i en bule-
-skal han have en liste.
Han kan ikke have taget alt det her på fem minutter.
Han var høj, før han steg om bord. Misbrugere er snedige.
Jeg er bruger. Jeg lindrer kedsomheden og skærper tankeevnen.
Det her kan du dø af!
Kontrolleret brug er sjældent dødeligt. Afholdenhed er ikke udødelighed.
- Jeg tjekker Emelia Ricoletti. - Jeg har adgang til MI5's arkiv.
- Det er det, jeg tjekker. - Hvad mener du om sikkerhedssystemet?
Ja, sådan et burde de få. Sagen er helt og aldeles uopklaret.
Ti stille! Jeg vil tilbage. Jeg var tæt på en løsning, da I begyndte at ævle.
- Nå, ødelagde vi dit trip? - Hør nu her...
- Nej. - Jeg er ikke vred.
Dejligt, for det var jeg ellers så bange for... Eller vel var jeg da ej.
Jeg har altid støttet dig, og det vil jeg gøre igen.
Jeg støtter dig altid.
- Det her er min skyld. - Det har intet med dig at gøre.
En uges fængsel. Jeg burde have indset det.
At det indebar, du var spærret inde sammen med din ærkefjende.
- Morfin eller kokain? - Hvad sagde du?
- Jeg sagde ikke noget. - Jo, du sagde...
Hvad er det i dag? Morfin eller kokain?
Holmes?
Hvad er det i dag, Holmes? Svar så!
- Moriarty var her. - Moriarty er død.
- Jeg var om bord på et fly. - Hvad for noget?
Du og Mycroft var der.
Du har ikke været uden for lejligheden! Du har ikke været nogen steder.
Nå, morfin eller kokain?
Kokain, i en syv procents opløsning. Har du lyst til at prøve?
Nej, men jeg har lyst til at smide hele dit lager ud af vinduet.
Så ville jeg stoppe dig.
Så ville du huske, hvem af os, der er soldat, og hvem der er narkoman.
Du er ikke soldat.
Militærlæge. Jeg kan brække alle knogler i din krop og navngive dem.
Du lader dit sind forplumre af følelser.
- Aldrig midt i en sag, lovede du! - Nej, det var i en af dine noveller.
Jeg vimser gerne efter dig som en idiot, så du kan se klog ud.
- Men det her går simpelthen ikke! - Hvorfor ikke?
- Folk har brug for dig. - For dine fjollede novellers skyld?
Ja, for mine fjollede novellers skyld.
Telegram, mr Holmes!
- Hvad er der? - Det er Mary.
Hun kan være i fare. Der er ingen tid at spilde.
Er det kokainet, der taler? Mary er nok bare hos nogle venner.
Kom nu!
Hvad drejer det sig om? Kan du overhovedet tænke nu?
Ja, for Marys skyld, Watson. Det må du aldrig tvivle på.
- Holmes? - Jeg har det fint!
- Ikke den. Den her. - Hvorfor?
Du er Sherlock Holmes. På med hatten.
Drosche!
Hvor er hun? Hvad sker der?
Hvordan skulle vi dog få tiden til at gå uden alle dine spørgsmål?
Sig, hvor min kone er, din opblæste nar, eller får du tæsk!
- Hvor er hun, Holmes? - I en afhelliget kirke.
Hun tror, hun har fundet løsningen, så hun er nu i overhængende fare.
Den kone har du valgt godt.
- Hvad i alverden...?! - Jeg har fundet dem.
- Hvad er det her, Mary? - Konspirationens hjerte.
For himlens skyld... Hvad er det? Og hvad laver du her?
Jeg efterforsker for mr Holmes' regning.
- Hvor kunne du, Holmes? - Ikke ham, den klogere af dem.
Jeg indså, at der måtte være flere involveret.
Jeg tror, mrs Ricoletti fik hjælp af sine venner.
Bravo, Mary. "Den klogere"?
Jeg troede, jeg var ved at miste dig. At vi forsømte hinanden.
- Det var dig, der flyttede ud. - Jeg talte med Mary.
- Arbejder du for Mycroft? - Han vil holde øje med sin skøre bror.
Har du ikke tænkt på, at hun er usædvanligt kompetent?
Nej, han ved, hvor kompetent sygeplejersker kan være. Hvad med dig?
- Det slog mig først nu. - Stakkels, tungnemme lillebror.
Ja tak, nu koncentrerer vi os.
- Hvad er det, de vil opnå? - Lad os finde ud af det.
Undskyld, jeg kan ikke modstå drama. Den interesse har vi vist til fælles.
Herligt. Sikket fantastisk teater. Jeg sætter virkelig pris på skuespillet.
Emelia Ricoletti skød sig, opstod fra de døde og dræbte så sin mand.
Hvordan lod det sig gøre? Vi tager begivenhederne kronologisk.
Mrs Ricoletti formår virkelig at fange alles opmærksomhed.
Dig?! Eller mig?
Hun stikker en revolver i munden og skyder ned i jorden med den anden.
En kumpan sprøjter blod på gardinerne, så alle er vidne til "selvmordet".
Et lig, der ligner mrs Ricoletti køres til lighuset.
Selvmordet interesserer ikke Scotland Yard synderligt.
Den ægte mrs Ricoletti forsvinder.
Nu til det virkelig fiffige. Hun beder en kusk, der kender hende-
-om at køre hen til mandens opiumshule.
Det perfekte sted til det perfekte drama!
Hvem er du? Hvad vil du?
Emelia...?!
En perfekt identifikation. Mrs Ricoletti fra hinsides graven.
Lidt sminke, og vi har et hævngerrigt spøgelse!
Nu var der kun én ting tilbage.
Gør det hurtigt. Ingen tårer.
Nu skulle liget i lighuset blot skiftes ud-
- så en eventuel identifikation uden tvivl ville vise, at det var hende.
- Men hvorfor? - Alle store idéer har sine martyrer.
Alle krige har selvmordsmissioner, og det her er en krig.
Den ene halvdel af menneskeligheden ligger i krig mod den anden.
Den usynlige, altid nærværende hær-
- der passer vores hjem, opfostrer vores børn.
Oversete, undertrykte og affærdigede-
-og endda uden stemmeret.
Men alligevel er de en hær, der er klar til at kæmpe for deres sag-
- og rette en uretfærdighed, der er lige så gammel som menneskeligheden selv.
Mycroft havde ret, Watson. Denne her krig er vi nødt til at tabe.
- Hun var døende. - Hvem?
Emelia Ricoletti havde tuberkulose og havde ikke lang tid tilbage.
Så hun besluttede, at der skulle være en mening med hendes død.
Hun kendte til Amerikas hemmelige selskabs metoder-
- og brugte dem til at stille sir Eustace til ansvar for sine synder.
De mødtes i Amerika.
Han lovede hende alt. Ægteskab, en plads i samfundet...
Han morede sig med hende-
- og så svigtede han hende, forladt og fallit.
Hooper!
Holmes.
Mig lurede hun ikke, Holmes.
Hvorfor nævner du mig aldrig?
Emelia troede, hun ville være lykkelig med Ricoletti. Men han var et utyske.
Emelia Ricoletti var vores ven. I aner ikke, hvordan det svin var mod hende.
Men bruden... Vi så hende jo.
Ja, det gjorde vi.
Og ruden, der blev knust, var ingen rude, men et gammelt kneb.
- Det kan ikke være sandt! - Nej, det kan det ikke.
"Peppers spøgelse" kalder man det.
En afspejling på en glasoverflade af et lyslevende menneske.
Deres eneste fejl var, at de knuste glasset, da de flyttede det.
Se dig omkring. Lokalet er fuld af brude.
Når hun var genopstået, kunne hvem som helst være hende.
Et hævnens spøgelse, der spreder skræk hos alle mænd med onde hensigter.
Et gespenst, der straffer syndere, der alt for længe er gået fri.
En ring af furier, der er vågnet op.
Kvinder som jeg... eller som vi har løjet for og svigtet.
Kvinder, vi har overset og svigtet.
Når idéen først findes, kan den ikke undertrykkes.
Den, der står bag, er meddelagtig i og bekendt med sir Eustaces ondskab.
En dyster hemmelighed, som kun de nærmeste kendte, deriblandt Emelia-
- kvinden, som manden havde svigtet så mange år tidligere.
Hvis man ser bort fra spøgelset, er der kun én mistænkt tilbage.
Ikke sandt, lady Carmichael?
Der er kun en mindre detalje, der ikke rigtigt stemmer.
Hvorfor hyrede du mig til at forhindre et mord, som du selv ville begå?
"En detalje, der ikke rigtigt stemmer..." Nej, for det passer ikke!
Sherlock...
Tittebøh.
Nej... Ikke dig. Det kan ikke være dig.
Helt ærligt. Kostumer, gonggong...
Vi mesterskurke plejer ikke at have gongonger og forklædninger.
Hvad er det, der sker?
Er det underligt nok? Gotisk nok? Galt nok - selv for dig?
Det stemmer ikke, for det er ikke ægte. Intet af det er ægte.
Hvad taler han om?
Det her findes kun i dit hoved.
Sherlock? Holmes!
Du drømmer.
Drømmer han?
Der er du jo. Vi troede, du var væk. Er det din "kontrollerede brug"?
- Hvor blev Emelia Ricoletti begravet? - For 120 år siden?
- Det kan tage uger at finde ud af. - Naturligvis.
- Hvordan er det her relevant? - Jeg er nødt til at vide det.
- Hvordan Moriaty gjorde det? - Det skete kun i dit hoved.
- Mordet skete rigtigt. - Hendes venner rejste gravstenen.
- Hvad du end tror, du vil finde... - Jeg er nødt til at prøve!
ELSKET SØSTER TROFAST SELV EFTER DØDEN
Mrs Ricolette er begravet her, men hvad skete der med det andet lig?
Det skilte de sig af med, men næppe her.
Jo! Nogen skaffede dem det lig, som Molly Cooper gjorde for mig, da...
- Det taler vi ikke om nu. - Er du virkelig nødt til at gøre det?
- Jeg er nødt til det! - Sådan taler en sand misbruger.
- Det er vigtigt! - Det er din adfærd, der taler.
- Moriarty er tilbage! Vi må handle. - Senere! Lad mig gøre det her nu.
Alle lader dig altid gøre, som du vil. Denne gang støtter jeg dig ikke!
Ring, når du vil arbejde igen. Jeg kører Mary hjem.
- Mary kører mig hjem. - Sådan skal det lyde.
- Han har ret. - Det har han tit. Det er kedeligt!
Hjælper du mig?
Cherchez la femme.
Nå, der er vist tomt.
De må have begravet det under kisten!
Desværre, Sherlock. Måske skilte de sig af med liget et andet sted.
Sikkert. Og det er længe siden. Vi har vigtigere ting at tage os til.
Moriarty er genopstået.
Du må ikke glemme
Hvor er jeg? Jeg drømmer altså stadig.
For Langt ude, Sherlock. Alt for langt ude.
Tillykke, du er den første nogensinde, der er begravet i sit eget tankepalads.
- Er det ikke lige lovlig dramatisk? - For dig og mig? Overhovedet ikke.
- Hvad er du? - Du ved, hvad jeg er.
- Moriarty, forbrydelsens Napoleon. - Moriarty er død!
Inde i dit hoved kan jeg aldrig nogensinde dø.
Du kaldte din hjerne for en harddisk. Så sig hej til virussen.
Det er sådan, det ender for os to, sammen her for evigt.
Du har en mesterlig hjerne, Moriarty.
Måske lige så mesterlig som min egen.
Jeg er rørt. Jeg er beæret.
Men hvad angår nærkamp uden våben på randen af afgrunden...
...er det dig, der ryger i vandet, tuttelas!
Du tror, at du er så stor og stærk, Sherlock. Men ikke over for mig!
Jeg er dit svage punkt!
Jeg holder dig nede!
Når du snubler, når du fejler, og når du er svag-
-så står jeg klar!
Du skal ikke prøve at kæmpe imod. Lig der bare, og lid nederlaget!
Skal vi falde sammen? Det er vi nødt til.
I sidste ende er det altid bare dig og mig!
Vær så venlig at lade min ven være i fred, professor. Du generer ham.
- Uretfærdigt med to mod en! - Ja, har du ikke læst The Strand?
Ned på knæ, professor.
- Hænderne bag hovedet. - Tak, John.
- Siden hvornår kalder du mig John? - Det ville overraske dig.
Det ville det slet ikke. Det er tid til at vågne, Sherlock.
Jeg fortæller historier. Jeg ved, når jeg er med i en.
- Selvfølgelig gør du det, John. - Hvordan er ham, mit andet jeg?
- Klogere, end han ser ud til. - Forbandet klog altså.
- Forbandet klog. - Hvorfor stikker I ikke bare af sammen?
- Uforskammet. - Skamløst.
- Ville du tage det ilde op? - Slet ikke.
- Det var min tur. - Ja.
- Hvordan havde du tænkt dig at vågne? - Sådan her tror jeg.
- Er du sikker på det? - Jeg overlever altid, John.
Men hvordan?
Elementært, min kære Watson.
- Har du savnet mig? - Har du det godt?
- En overdosis. Du skal indlægges. - Der er ikke tid. Moriarty er tilbage.
Jeg håber næsten, han er, hvis det redder dig fra det her.
Det der har jeg ikke brug for nu. Nu har jeg den ægte vare - arbejde.
Lov mig det.
Burde du ikke få mig benådet, sådan som en rigtig storebror gør?
Dr. Watson...
Hold øje med ham, tak.
- Vent, Sherlock. Lever Moriarty? - Jeg sagde bare, han er tilbage.
- Så han er død? - Ja, han skød sig jo i hovedet.
Jeg tog lige en overdosis bare for at bevise det. Moriarty er død.
Men fremfor alt ved jeg præcis, hvad han nu har tænkt sig at gøre.
Flyvere, "telefon" -tingester... Hvad er det for tossede fantasier?
Det er bare mit billede af, hvordan fremtiden kan tegne sig - med os.
Af en dråbe vand kan man udlede Atlanterhavet eller Niagara.
- Eller Reichenbach? - Har du skrevet om den sag?
Som en af mine sjældne fiaskoer naturligvis.
"Eventyret Med Den Usynlige Hær"?
"Furiernes Ring"? "Monsterregimentet"?
Jeg havde selv tænkt på "Den Afskyelige Brud".
- Makabert. - Det sælger. Det gør mord også.
Hvad angår din egen historie...
Er det stadig bare syv procents opløsning? Eller tager du mere?
Måske lod jeg fantasifuld, men den slags kan blive til virkelighed.
Jeg ville trives i den verden.
- Det ville jeg ikke. - Jo, det tror jeg nok.
Men jeg har jo altid vidst, at jeg er en tidløs mand.
Tekster: Helle Kaiser-Nielsen www.undertext.com